Mamma, kom og hent meg!

Jeg sitter her i en skyggekrok på sommerleiren. De andre har gått bananas med kunstig intelligens, mens jeg sitter her og prøver å beholde både vett og integritet.
En av leirlederne sa at selv et lite og enkelt spørsmål til Claude koster vesentlig mer enn et Googlesøk.
Men hva koster det å spørre en venn? Jeg vil si "nesten ingen ting".

Jeg har alltid vært interessert i miljø og klima, og allerede da jeg var enda mindre tenkte jeg mye på miljøvern. Dette underlige konseptet der et liten minoritet tenker at vi ikke burde kaste verden ned i en avgrunn og se den brenne opp.
Det kan i alle fall føles sånn. Det er jo ikke sånn at flertallet synes at verden skal brenne opp. Derfor blir jeg også ekstra forundret over at vi ikke gjør mer for å forhindre det.

Har du hørt at KI skal redde klimaet? Det er jo en av de latterligste idéene jeg vet om. Vi setter en kalkulator, som kun kan skape språk av det som har vært, til å løse et (fremtids) problem.
Leirlederen sa det så fint. La oss være ærlige. Disse språkmodellene er egentlig bare resultatet hvis en kalkulator og en ordbok fikk barn. Hvordan skal dette vidunderbarnet løse noen som helst klimakriser?

Problemene vi skal løse kan løses med KI, men ikke med LLM. Det er en vesentlig forskjell. Det finnes spennende KI som brukes til å finne mønstre i modellerte data, analysere trender og finne ut ting vi ikke kan finne selv. Men det er ikke språkmodeller. Språkmodeller er sjelden svaret du leter etter. De er mer et klimaproblem, enn de er en løsning på noe som helst.

Så mens de andre på sommerleiren leker med ordbøkene sine, sitter jeg her i skyggen og skriver litt. Jeg savner voksne som diskuterer ekte problemer, og leter etter ekte løsninger. Jeg savner voksne som tar ansvar. Noen som sier "dette må vi ta ansvar for, og finne god løsninger".
Det er for enkelt å bare sette seg ned og si at en ordbok-kalkulator skal fikse alt. Vi blir late av det, samtidig som at vi gjør nesten alle problemer verre. Arbeidsledigheten vil øke, og med den øker også sosiale og økonomiske forskjeller. Kostnadene for å ha alle disse menneskene uten arbeid, hva tror du de blir? Hvem skal betale den regningen? Hva skal de gjøre, alle de arbeidsløse menneskene?

Jeg har nylig stått utenfor. Da alle de andre spilte fotball og hadde det gøy, stod jeg utenfor. Ingen å leke med. Så jeg vet hvor hardt det kan være. Det tar på psykisk, det tar på fysisk.
Jeg kommer ikke til å stå foran og heie på at folk skal miste jobbene sine til en ordbok-kalkulator.
Det er helt sikker mulig å bruke den til noe effektivisering, men jeg tenker at vi skal være edru voksne først og fremst.

Hvorfor er store språkmodeller tilgjengelig for alle? Hvorfor tenker vi at alle skal bruke disse, ikke bare for å finne kakeoppskrifter, men også å skrive seg selv ut av jobben de gjør?
Jeg ser med bekymring på mangelen på ansvar og voksenhet i disse diskusjonene. Jeg trenger leirledere som faktisk prøver å lede, som prøver å gjøre det trygt å være på sommerleir.

Hvis ikke vil jeg at mamma skal komme og hente meg.